Chvíli na větvičce, chvilku na větvi, ani chvíli neposedí. To se nám
ve svém černobílém fráčku předvádí lejsek bělokrký (Ficedula albicolis),
drobný, štíhlý ptáček velikosti vrabce. Tento čiperný zástupce čeledi lejskovití
(Muscicapidae) je blízký příbuzný s lejskem černohlavým (Ficedula hypoleuca).
Dosahuje délky 12 až 14 cm, rozpětí křídel 21 až 24 cm a hmotnosti 10 až 17 g.
Samečky lejska bělokrkého a lejska černohlavého rozlišíme poměrně snadno
podle bílého límečku. Mnohem obtížnější je to u nenápadně zbarvených samiček,
které mají šedohnědý šat a jsou si opravdu velice podobné. Stejně jako mladá
lejsčata. Při určování druhu nám může výrazně pomoci i biotop. Zatímco lejsek
bělokrký je spíše nížinný druh, lejsek černohlavý dává přednost horským polohám.
V místech styku obou populací je to již obtížnější, navíc dochází ke křížení
obou druhů, takže je pak těžké, ba přímo nemožné, určit, o který druh se jedná.
S lejskem bělokrkým se nejčastěji setkáme v teplých opadavých lesích nížin
a pahorkatin s dostatkem starých stromů s dutinami, ve kterých tito opeřenci
hnízdí. Nejhojnější jsou lejsi bělokrcí v lužních lesích jižní Moravy a jižních
Čech, poměrně hojný je například i v CHKO Poodří na předměstí Ostravy. Spatřit
jej můžeme v parcích, zalétá i do zahrad a sadů v blízkosti lidských sídel.
Areál rozšíření zahrnuje prakticky celou Evropu, od Francie až po evropskou
část Ruska. A také Afriku.
Lejsek bělokrký je tažný druh, který do našich končin přilétá od poloviny
dubna, do svých zimovišť v tropické Africe se vrací již ve druhé polovině srpna
a nebo počátkem září. Pár lejsků, který se ozývá trylkovitým sib, sib, snáší pouze
jednu snůšku. Samička klade do hnízda, spleteného ze stébel trav a kořínků a vystlaného
peřím a chlupy (obvykle v dutině stromu a nebo ptačí budce), pět až sedm namodralých
vajíček. Inkubační doba je krátká, jen 12 až 13 dní.
Péči o mladé, které po 14 až 16 dnech opouštějí rodné hnízdo, zajišťují oba
rodiče. I po vylétnutí jsou mláďata přikrmována po dobu asi dvou týdnů. Na jídelníčku
lejsků jsou hmyz, pavouci, na konci léta se přikrmují i bobulemi. Pohlavní dospělosti
dosahuje lejsek bělokrký v prvním roce života a v přírodě se dožívá v průměru tří
až čtyř let, výjimečně šesti až sedmi let.
Původně bylo v plánu Severomoravské Švýcarsko. Jelikož ale
výhled počasí sliboval pouze jeden den pohody, namísto tří potřebných, navrhuji
túru odložit. Kolegové Aljoša s Dejvem ale vyrazit chtějí, že jsou již
…
Prvorepubliková opevnění v areálu Vojenského muzea Lichov
jsou součástí opevnění I. ČSR, která byla budována v letech 1936 - 1938. Opevnění
u obce Lichkov patří do Králické pevnostní oblasti, ve které bylo na
…
Ráno mě čekaly lázně Bad Elster. Udělal jsem si jen lehkou
snídani, neboť jsem počítal s vydatnou svačinou po nákupu v Edece. Nechyběl
také Sahnepudink. Tyto malé lázně se rozkládají v údolí, z něhož jsem vystoupal
…
Okolí městečka Olešnice v Orlických horách je kouzelným
koutem Orlických hor. Ale tak trochu Bohem zapomenutým. Zcela neprávem. Jen
v samotné Olešnici stojí za návštěvu unikátní Utzův mechanický Betlém v
…
Předpověď slunečného počasí nahrává zřejmě už poslednímu
"sněhovému" výletu této sezony. Volím oblíbený Králický Sněžník, protože pokud
fakt vyjde avizované sluníčko a mírný větřík, nebude to mít chybu. Kolem
…
Poutní kostel sv. Jana Nepomuckého na Zelené hoře (608 m)
ve Žďáru nad Sázavou byl postaven v letech 1720 - 1722 podle projektu architekta
Jana Blažeje Santiniho. Podnětem ke stavbě tohoto poutního kostela bylo
…
Dvacítka fotografií pro připomenutí podzimu minulého
roku, který se oděl do vpravdě neuvěřitelných barev. Výběr z toulek
v oblasti Nízkého Jeseníku a VVP Libavá, která bala po skončení II.
sv. války téměř vylidněna
…
Houby (Funghi) jsou opravdu unikátní jednobuněčné a nebo mnohobuněčné
organismy. Dříve jsem o houbách věděl snad jen to, že jsou jedlé a nebo nejedlé,
větší zájem jsem věnoval pouze "chorošům", skupině
…